OECD >Multilingual Summaries

Environment at a Glance 2015

OECD Indicators

Summary in Hungarian

Környezetvédelmi körkép 2015

OECD‑mutatók

Összefoglalás magyarul

2000 óta látható előrehaladást sikerült elérni a hagyományos légszennyező anyagok kibocsátása, a közlekedés üzemanyag‑hatékonysága, az energiaintenzitás, a megújuló energiaforrások, a vízfelhasználás, a szennyvízkezelés és a biodiverzitás védelme terén. Ez részben a gazdasági tevékenység gazdasági válságot követő lelassulásával, másrészt pedig a környezetterhelés enyhítését szolgáló eszközök – többek között a fogyasztói magatartás befolyásolását és a környezetvédelmi költségek internalizálását célzó adózás – OECD‑országok általi fokozottabb alkalmazásával magyarázható. A környezetvédelmi szempontok a fejlesztési együttműködésekben, a kutatásban és a fejlesztésben is egyre nagyobb mértékben érvényesülnek.

Az előrehaladás sok esetben azonban még mindig csak marginális, a politikák gyakorta inkoherens volta pedig aláássa a negatív környezeti hatások csökkentésére irányuló erőfeszítéseket. Az országok továbbra is számos módon támogatják a fosszilis tüzelőanyagok előállítását és használatát, a gazdasági tevékenység pedig továbbra is szorosan együtt jár a széndioxid‑kibocsátással, valamint az energia és más természeti erőforrások pazarló felhasználásával. A jövőt illetően a legnagyobb kihívást a klímaváltozás, valamint a környezetrombolás egészségre és a jövőbeli növekedésre, illetve fejlődésre gyakorolt hatása jelenti. Ezen kihívások kezelése szilárd politikákat és megbízható információkat kíván meg, különösen a növekedés újbóli megindulásakor.

Fő megállapítások

A levegőszennyezés továbbra is aggodalomra ad okot mind az éghajlat, mind az emberi egészség vonatkozásában.

Bár az üvegházgáz‑kibocsátás mértéke világszerte nő, 2000 és 2012 között szinte az összes OECD‑országban visszaesett, jelezvén, hogy a gazdasági növekedés szétvált az üvegházhatású gázok kibocsátásától. Ez részben a gazdasági tevékenység gazdasági válságot követő lelassulásával, másrészt pedig a klímapolitikák megerősödésével és az energiafogyasztási minták változásával magyarázható.

Az OECD‑országokban azonban sokkal magasabb az egy főre jutó széndioxid‑kibocsátás, mint a világ más régióinak zömében: fejenként 9,6 tonna a világ többi részén mért fejenként 3,4 tonnával szemben. A jelenlegi politikák mellett a globális szintű széndioxid‑kibocsátás becslések szerint mintegy a háromszorosa lesz annak az értéknek, amely a globális hőmérséklet hosszú távú emelkedésének 2 °C‑ra való limitálásához lenne szükséges.

A kén‑oxidok és a nitrogén‑oxidok kibocsátása folyamatosan csökkenő tendenciát mutat az energiatakarékosság, a tüzelőanyagok helyettesítése, a kibocsátás‑szabályozás és a technikai fejlődés következtében.

Az OECD‑országok felében a lakosság több mint 90%‑a van kitéve olyan mértékű finomrészecske‑koncentrációnak (PM2,5), amely felett már egészségkárosító hatásokat figyeltek meg. Ezek a részecskék – melyek nehézfémeket és toxikus szerves anyagokat is tartalmazhatnak – mélyen behatolnak a tüdőbe.

A vízigény nő, de a vízfelhasználás stabil szinten maradt.

A hatékonyabb vízfelhasználásnak és a jobb árképzési politikáknak, valamint az olyan alternatív vízforrások, mint az újrahasznosított és a sótalanított víz nagyobb mértékű kiaknázásának köszönhetően az édesvíz‑kitermelés stabil szinten maradt. Bár számos országban megfigyelhető a vízkitermelés és a GDP‑növekedés relatív szétválása, az országok harmadában közepes vagy nagy mértékű stressz sújtja az édesvízforrásokat, sok ország pedig helyi vagy szezonális vízhiányokkal kénytelen megküzdeni. A klímaváltozás még tovább súlyosbíthatja ezeket a hiányokat, még a megbízható vízellátással rendelkező országokban is.

Az OECD‑országok lakosainak csaknem 80%‑a számára biztosított a kommunális szennyvízkezelés. Számos ország emelkedő költségekkel szembesül az elöregedő víz‑ és szennyvízhálózatok korszerűsítése kapcsán. Némelyiküknek más módszereket kell találnia a kis vagy elszigetelt települések kiszolgálására, valamint a független kis szennyvíztisztítók megfelelő ellenőrzésének biztosítására.

A kommunális hulladék esetében továbbra is a hulladéklerakóban való elhelyezés a legmeghatározóbb hulladékkezelési mód.

A 2000‑es években lelassult a kommunális hulladék termelése. Egy OECD‑térségben élő személy éves szinten átlagosan 520 kg hulladékot termel, és bár ez 30 kg‑mal kevesebb a 2000‑ben mért mennyiségnél, még mindig 20 kg‑mal több az 1990‑es értéknél. Habár a hulladékokat újrahasznosítás révén egyre nagyobb mértékben visszatáplálják a gazdaságba, az OECD‑országokban továbbra is a hulladéklerakókban való elhelyezés a legmeghatározóbb hulladékkezelési mód.

A biodiverzitást egyre több veszély fenyegeti.

Az OECD‑országokban számos állat‑ és növényfaj veszélyeztetett, főként a nagy nép‑ és infrastruktúra‑sűrűséggel rendelkező országokban. Észak‑Amerikában és Európában a mezőgazdasági területeken és az erdőkben élő madarak állománya 40 év alatt csaknem 30%‑kal lett kisebb. Számos erdőt fenyeget a pusztulás, a fragmentáció és a más jellegű földterületté alakítás veszélye. A megújuló energiaforrások alkalmazásával kapcsolatos célkitűzések elérése kapcsán jelentkező fa iránti kereslet növekedése egyre nagyobb szerepet játszik az erdők kizsákmányolásában.

A gazdasági szektorokban nem egyenletes a környezetvédelmi előrehaladás.

Az energiaintenzitás csökkenése a 2000–2014 közötti időszakban is folytatódott. A megújuló energiaforrások használata egyre növekszik, különösen Európában. A megújuló energiaforrások az OECD villamosenergia‑termelésének 21%‑át (2000‑ben 15,6%‑át), valamint a teljes energiaellátás csaknem 9%‑át (2000‑ban 6%‑át) adják. A fosszilis tüzelőanyagok azonban még mindig meghatározó szerepet játszanak az energiaellátásban (részesedésük 80%).

A közúti forgalom növekedésének üteme az OECD‑országok zömében meghaladta a gazdasági növekedés ütemét. Az országok kevésbé környezetszennyező járművek használatát ösztönző erőfeszítéseit gyakorta ellensúlyozza a járműállomány és a forgalom növekedése, mely tovább növeli az üzemanyag‑felhasználást és a környezetszennyezést.

A mezőgazdasági területek szinte minden országban csökkentek, csakúgy, mint a mezőgazdasági vonatkozású üvegházgáz‑kibocsátás és a foszfáttartalmú műtrágyák használata. A szerves gazdálkodásba vont földterületek aránya azonban továbbra is alacsony, alig 2% feletti, ámbár ez az érték nem mutatja meg az egyes országok közötti jelentős eltéréseket. Az Európai Unióban magasabb az ilyen földterületek aránya, egyes országokban akár a 10–17%‑ot is eléri.

Nő a kutatás, a fejlesztés és az innováció támogatása.

A környezetvédelemre fordított állami K+F kiadások 2000 óta több mint 20%‑kal nőttek, és a 2008‑as gazdasági válságot követően az összes állami K+F kiadásnál gyorsabb ütemben álltak vissza a válság előtti szintre. Mindezek ellenére az összes állami K+F kiadásban elfoglalt részesedésük a 2%‑ot sem éri el. Az összes energiaköltségen belül a megújuló energiákra fordított kiadások részesedése 8%‑ról 24%‑ra nőtt.

A környezetvédelmi célokra adott hivatalos fejlesztési támogatás mértéke tovább nőtt; az összes hivatalos fejlesztési támogatáson belüli részesedése a 2002‑es 9,6%‑os értékről 12,6%‑ra nőtt; a megújuló energiákra adott támogatás pedig meghaladta a nem megújuló energiákra adott támogatás mértékét.

Továbbra sem egyszerű a környezetszennyezést beárazó piaci eszközök bevezetése.

A környezetvédelmi adókat egyre növekvő, bár a foglalkoztatási adókhoz képest még mindig csak korlátozott mértékben alkalmazzák. A belőlük befolyt bevétel 2013‑ban a GDP mintegy 1,6%‑át tette ki. A legnagyobb hányadot az energiaadók (69%), valamint a gépjármű‑ és közlekedési adók (28%) képviselték. Az eltérő energiaadó‑kulcsok, az ingadozó árjelzések, a komoly környezeti kárt okozó tüzelőanyagokra kivetett adók alacsony szintje, valamint az egyes szektorokban használt tüzelőanyagok adómentessége akadályozza az alacsony szén‑dioxid‑kibocsátású gazdaságra való áttérést. Sok ország még mindig magasabb adókulcsot alkalmaz a benzin, mint a gázolaj esetében, a végfelhasználói árakba beépített adók pedig általában magasabb a háztartások, mint az ipari felhasználók esetében.

Summary of
OECD (2015), Environment at a Glance 2015: OECD Indicators, OECD Publishing.
http://dx/doi.org/10.1787/9789264235199-en

© OECD

Ez az összefoglalás nem hivatalos OECD fordítás.

Ez az összefoglalás abban az esetben másolható, ha megemlítésre kerül az OECD szerzői joga és az eredeti kiadvány címe.

A többnyelvű összefoglalások az eredetileg angol ill. francia nyelvű OECD kiadványok kivonatos fordításai.

Az OECD on-line könyvesboltban díjmentesen állnak rendelkezésre: www.oecd.org/bookshop

További információ kérhető a Közügyi és Kommunikációs Igazgatóság Jogi és Fordítási Csoportjától: rights@oecd.org, fax: +33 (0)1 45 24 99 30.

OECD Rights and Translation unit (PAC)
2 rue André-Pascal, 75116
Paris, France

Látogasson el honlapunkra: www.oecd.org/rights