OECD >Multilingual Summaries

OECD-FAO Agricultural Outlook 2016-2025

Summary in Hungarian

OECD‑FAO mezőgazdasági kilátások: 2016–2025

Összefoglalás magyarul

A 2016–2025 közötti időszakra szóló mezőgazdasági kilátások c. kiadvány az OECD és a FAO (az ENSZ Élelmezésügyi és Mezőgazdasági Szervezete) együttműködésében készült. A kiadvány a két szervezet árupiaci, politikai és országspecifikus szakértelmére, valamint az együttműködő tagországok adataira építve elemzi a nemzeti, a regionális és a globális mezőgazdasági árupiacok középtávú kilátásait. 41 országra és 12 földrajzi területre kiterjedően szolgáltat kínálati, keresleti, kereskedelmi és árbecsléseket a főbb mezőgazdasági árucikkekre vonatkozóan. Az idei kiadvány speciális témájú fejezete a szubszaharai afrikai országok mezőgazdasági szektorának kilátásaival és kihívásaival foglalkozik.

A főbb termények, az állati termékek és a haltermékek árai egyaránt csökkentek 2015‑ben, ami azt jelzi, hogy valószínűleg az összes alszektorban véget ért a magas árak korszaka. A húsárak rekordmagas szintről estek vissza 2014‑ben, a tejtermék‑árak esetében folytatódott a 2013‑ban és 2014‑ben kezdődött csökkenés, a terményárak pedig tovább csökkentek a 2012‑ben regisztrált csúcsszinthez képest. Az alacsonyabb árak hátterében álló főbb tényezők az alábbiak: sok évnyi erőteljes kínálatnövekedés, az általános gazdasági lassulás miatti gyengülő keresletnövekedés, az alacsonyabb olajárak, valamint a már egyébként is bőséges készletek további felhalmozása.

A kiadványban tárgyalt tíz éves időszak során az élelmiszerek iránti kereslet növekedése várhatóan progresszíven lassulni fog. A keresletnövekedés fő mozgatórugója, a globális népességnövekedés nőni, míg a jövedelmek növekedése a feltörekvő gazdaságokban az előrejelzések szerint gyengülni fog. A fogyasztók ugyanakkor – különösen a népes feltörekvő gazdaságokban – csökkenő hajlandóságot mutatnak arra, hogy jövedelemnövekményüket több alapvető élelmiszer fogyasztására költsék. A hús‑, hal‑ és tejtermékek iránti kereslet növekedése viszonylag erős lesz, ami további keresletet teremt a takarmányok (különösen a takarmányozási célú durvaszemű gabonafélék) és a fehérjetartalmú élelmiszerek iránt. A bioüzemanyagok előállításához szükséges mezőgazdasági árucikkek iránti kereslet az előrejelzések szerint stagnálni fog az alacsonyabb üzemanyagárak és a több ország által is alkalmazott konzervatívabb bioüzemanyag‑politikák következtében.

A fejlődő országokban a fogyasztásnövekedés az előrejelzések szerint a következő tíz évben 11%‑ról 8%‑ra csökkentheti az alultápláltak arányát globális szinten, vagyis az alultápláltak összlétszáma 788 millió főről 650 millió fő alá csökkenhet. Az alultápláltság szintje a szubszaharai Afrika országaiban ennek ellenére is magas marad, és a következő tíz évben ez a régió több mint egyharmadát adja majd a világ összes alultápláltjának, szemben a jelenlegi alig több mint egynegyednél. Számos ország az alultápláltság (túl kevés kalória), az elhízás és a mikrotápanyag‑hiány komplex problémájával kényszerül majd szembenézni (ezen belül a nem kiegyensúlyozott étrend általános problémát jelent). Az előrejelzések szerint a cukor‑, az olaj‑ és a zsírfogyasztás mind a fejlett, mind a fejlődő országokban gyorsabban nő majd az alapvetőélelmiszer‑ és fehérjefogyasztásnál, amit főként az okoz, hogy az emberek több feldolgozott élelmiszert fogyasztanak.

Az előrejelzések szerint az élelmiszerek iránti megnövekedett kereslet kielégítése termelékenységnövekedésből történik majd, miközben a termőterületek és az állatállomány nagysága csak csekély mértékben változik. A hozamnövekedés az előrejelzések szerint a termelésimennyiség‑növekedés 80%‑át adja majd. A mezőgazdasági területek fenntartható növelésére is kínálkozik némi lehetőség, főként Latin‑Amerika és a szubszaharai Afrika egyes részein. Afrikában a művelésbe bevont új területek zömét a gabonaféléknek szentelik majd, Latin‑Amerikában pedig a szójababnak. A hozamnövekedés várhatóan lassúbb lesz a főbb termelő országokban, mivel egyre nehezebb lesz a technológiai határ előbbre tolása. Számos fejlődő országban, különösen a szubszaharai Afrika országaiban azonban nagy hozamkülönbségek figyelhetők meg, és ezen különbségek áthidalása jelentősen növelhetné a globális kínálatot.

Az általános piaci növekedés prognosztizált lassulása mellett az agrárkereskedelem várhatóan mintegy feleakkora ütemben bővül majd, mint az előző évtizedben. Ennek ellenére a legtöbb árucikk vonatkozásában továbbra is a megtermelt mennyiség ugyanakkora hányadával kereskednek majd a világ piacain. Az, hogy viszonylag kevés ország gazdag természeti erőforrásokban, azt jelenti, hogy a kereskedelem egyre fontosabb lesz a globális élelmiszerbiztonság szempontjából. Az alapvető élelmiszerek kereskedelmét azonban korlátozzák a több országban is célul kitűzött élelmiszer‑önellátási politikák, valamint a hozzáadott értékű termékek kereskedelmének növelése irányába történő strukturális elmozdulás.

A legtöbb mezőgazdasági árucikk esetében a globális export csak néhány főbb beszállító országra koncentrálódik. A kiadványban tárgyalt összes termék vonatkozásában az öt legnagyobb exportőr az összes export legalább 70%‑át adja majd, ezen belül néhány árucikk vonatkozásában mindössze két‑három ország uralja a kínálatot. Az import oldalon kisebb a koncentráció, bár a Kínai Népköztársaság (a továbbiakban: Kína) egyes árucikkek tekintetében kritikus fontosságú piac – különösen igaz ez a szójababra, de a tejtermékekre és a kukorica kivételével a durvaszemű gabonafélékre is. Az erőforrásokban szegény régiók, különösen Észak‑Afrika és a Közel‑Kelet élelmiszerimport‑függősége az előrejelzések szerint fokozódni fog.

A nagyjából kiegyenlített kínálat‑ és keresletnövekedés mellett a mezőgazdasági reálárak az előrejelzések szerint viszonylag változatlanok maradnak. Lesz azonban némi relatív árváltozás, amely egyrészt a kereslet összetételének módosulását, másrészt a kínálati feltételek különbözőségeit tükrözi, többek között például azt, hogy Latin‑Amerikában könnyebb a termelést növelni, mint Ázsiában. Mindent egybevéve, az előrejelzések szerint az állatitermék‑árak a terményárakhoz képest nőni fognak, a durvaszemű gabonafélék és az olajos magvak árai pedig az alapvető élelmiszerek áraihoz képest fognak nőni. Ezek a strukturális trendek várhatóan a jelenlegi kontextusban, azaz az összes árucikk‑csoportra jelenleg jellemző alacsonyabb árak esetén érvényesülnek erősebben.

A Kilátások c. kiadvány számos bizonytalansági tényezőt tartalmaz, többek között az olajárak, a hozamok és a gazdasági növekedés ingadozásait. Ha ezen tényezők történelmi ingadozásai folytatódnak, akkor nagy az esélye legalább egy súlyos árkilengésnek a következő tíz éven belül. Az ilyen nagy különbségeket mutató évközi ármozgások elrejthetik a hosszú távú trendeket. A klímaváltozás még hozzátehet ehhez a bizonytalansághoz, főként akkor, ha fokozódik az extrém időjárási események előfordulása.

Mindemellett számos politikai bizonytalanság is felmerül. Az egyik a kínai gabonapolitika közelmúltban bejelentett – többek között a belföldi árak meghatározását és a készletgazdálkodást érintő – változásaival függ össze. A kiadvány azzal a feltételezéssel él, hogy ezen változásoknak köszönhetően Kína teljesítheti azon belföldi célkitűzését, miszerint magas szintű önellátásra rendezkedik be a kukoricatermelésben a nemzetközi piacok súlyos megzavarása nélkül. A készletfelszabadítás időzítése és mértéke azonban súlyos bizonytalansági tényezőt jelent az előrejelzések szempontjából. További kockázatot jelent még az orosz importtilalom, mely feltehetően 2017 végén ér véget.

A szubszaharai Afrika országai

A szubszaharai Afrika országaiban több mint 950 millió ember, azaz a világ népességének mintegy 13%‑a él. A régió gazdaságainak folyamatban lévő átalakulása ellenére a mezőgazdaság továbbra is kulcsfontosságú szektor, mely emberek milliói számára biztosít megélhetést. A mezőgazdaság szerkezetében és fejlettségi fokában megfigyelhető regionális különbségek a kontinens óriási agrárökológiai, gazdasági, politikai és kulturális különbségeit tükrözik. Az alultápláltság régóta fennálló kihívás, emellett az élelmiszerbiztonság irányába történő előrehaladás nem egyenletes a régióban.

A régió mezőgazdasági szektorának fejlődését az alábbi tényezők formálják: gyors népességnövekedés, az urbanizáció és a vidék diverzifikálódása, az ezekkel együtt járó szerkezeti átállás a mezőgazdaságban való foglalkoztatottságról a nem mezőgazdaságban való foglalkoztatásra, a középosztály felemelkedése, valamint a növekvő (mind belföldi, mind külföldi) érdeklődés a kontinens mezőgazdasági területei iránt. Az előrejelzések szerint a mezőgazdasági össztermelés évi 2,6%‑kal bővül. A korábbi időszakok termelésnövekedésével ellentétben – melyet összességében a területbővülés ösztönzött – a jövőbeli termelésnövekedés egyre nagyobb része származik majd termelékenységjavulásból. Inkluzív fejlesztés szükséges, mely javítja az erőforrásszegény kisgazdálkodók termelékenységét, miközben szélesebb körű fejlődési lehetőségeket teremt a vidéki területek számára.

Azt feltételezve, hogy a régióban folytatódik a gyors népességnövekedés – kiegészülve a jövedelmek növekedésével, valamint a jelenlegi politikák és piaci struktúrák fennmaradásával –, az élelmiszertermények termelése az előrejelzések szerint számos országban lassabban fog nőni a keresletnél. A szubszaharai Afrika országainak nettó élelmiszercikk‑importja várhatóan nőni fog a következő évtizedben, bár a termelékenységnövelő beruházások mérsékelhetik ezt a trendet.

Sok ország versenyképes termelő és rendszeres exportőr a gyümölcsök és az italgyártási növények terén, melyek hozzájárulnak a devizatartalékok képzéséhez. Az ilyen termékek a hagyományos élelmiszerterményekkel szemben alternatív lehetőségeket kínálhatnak a gazdálkodóknak. Mindemellett a kontinens fiataljai számára is fontos foglalkoztatási forrást jelenthetnek. Tekintettel az élelmiszerexportőrök csekély és a nettó importőrök magas számára, a nyitott regionális kereskedelemnek központi szerepe lesz az élelmiszerbiztonság megteremtésében.

Míg a szubszaharai afrikai régió mezőgazdasága tekintetében a kilátások összességében pozitívak, a helyzetet még tovább javíthatnák a stabilabb régiós politikák, a stratégiai állami és magánberuházások (főként az infrastruktúrába), valamint a megfelelően adaptált kutatás és bővítés. Az ilyen beruházások javíthatnák a piacokhoz való hozzáférést, csökkenthetnék a betakarítás utáni veszteségeket és szélesebb körben elérhetővé tennék a szükséges inputokat.

Summary of
OECD/FAO (2016), OECD-FAO Agricultural Outlook 2016-2025, OECD Publishing.
http://dx/doi.org/10.1787/agr_outlook-2016-en

© OECD

Ez az összefoglalás nem hivatalos OECD fordítás.

Ez az összefoglalás abban az esetben másolható, ha megemlítésre kerül az OECD szerzői joga és az eredeti kiadvány címe.

A többnyelvű összefoglalások az eredetileg angol ill. francia nyelvű OECD kiadványok kivonatos fordításai.

Az OECD on-line könyvesboltban díjmentesen állnak rendelkezésre: www.oecd.org/bookshop

További információ kérhető a Közügyi és Kommunikációs Igazgatóság Jogi és Fordítási Csoportjától: rights@oecd.org, fax: +33 (0)1 45 24 99 30.

OECD Rights and Translation unit (PAC)
2 rue André-Pascal, 75116
Paris, France

Látogasson el honlapunkra: www.oecd.org/rights