OECD >Multilingual Summaries

OECD-FAO Agricultural Outlook 2016-2025

Summary in Norwegian

Utsikter for landbruket – OECD/FAO 2016–2025

Sammendrag på norsk

Utsikter for landbruket – OECD/FAO 2016–2025 er et samarbeid mellom OECD og FAO. Det forener ekspertise innen råvarer, politikk og land fra begge organisasjonene og innspill fra samarbeidende medlemsland med det formål å gi en vurdering av utsiktene for de nasjonale, regionale og globale markedene for landbruksvarer på mellomlang sikt. Rapporten inneholder estimater for tilbud, etterspørsel, handel og priser for sentrale landbruksvarer for 41 land og 12 geografiske regioner. Dette årets utgave fokuserer på muligheter og utfordringer for landbruket i Afrika sør for Sahara.

Prisene på sentrale avlinger, husdyr og fiskeprodukter gikk alle ned i 2015, noe som signaliserer at tiden med høye priser sannsynligvis er over for alle udnersektorer. Kjøttprisene falt fra rekordnivåer i 2014, meieriproduktprisene fortsatte nedgangen som startet i 2013 og 2014, mens kornprisene falt videre fra toppene i 2012. De viktigste faktorene bak lavere priser har vært flere år med sterk tilbudsvekst, svekket etterspørselsvekst på grunn av den generelle økonomiske nedgangen, lavere oljepriser og ytterligere akkumulering av allerede store lagere.

Over tiårsperioden som omhandles her, forventes etterspørselsveksten for mat å avta gradvis. Befolkningsveksten globalt – den viktigste driveren for etterspørsel – avtar, mens inntektsveksten i fremvoksende økonomier ventes å bli svakere. Samtidig viser forbrukerne, spesielt i folkerike fremvoksende økonomier, en nedadgående tilbøyelighet til å bruke inntektsøkninger på forbruk av basismatvarer. Etterspørselen etter kjøtt, fisk og meieriprodukter vil vokse relativt sterkt og føre til økt etterspørsel etter fôr, spesielt fra grovt korn og proteinmel. Etterspørselen etter landbruksvarer til biodrivstoffproduksjon anslås å stagnere på grunn av lavere energipriser og mer konservativ biodrivstoffpolitikk i flere land.

Økende forbruk i utviklingsland er anslått å redusere den globale andelen underernærte mennesker fra 11 % til 8 % i løpet av de neste ti årene, med det totale antallet underernærte ned fra 788 millioner til under 650 millioner. Andelen underernærte i Afrika sør for Sahara er fortsatt høy, og om ti år vil regionen stå for over en tredjedel av det totale antallet underernærte mennesker i verden, sammenlignet med bare litt over en fjerdedel i dag. Mange land vil bli konfrontert med en kompleks byrde av underernæring (for få kalorier), fedme og mangel på mikronæringsstoffer (med ubalansert kosthold som felles problem). I både utviklede land og utviklingsland forventes forbruket av sukker, oljer og fett å øke raskere enn forbruket av basismatvarer og protein, i stor grad som følge av økt forbruk av bearbeidede matvarer.

Den økte etterspørselen etter mat anslås å tilfredsstilles gjennom økt produktivitet, med beskjedne endringer i dyrkbare områder og husdyrbesetninger. Effektivitetsforbedringer anslås å utgjøre 80 prosent av økningen i avlinger. Det er noe rom for å øke landbruksarealers bærekraftighet, hovedsakelig i deler av Latin‑Amerika og Afrika sør for Sahara. Mesteparten av nye dyrkbare områder i Afrika vil være tiltenkt korn, mens utvidelsen i Latin‑Amerika er rettet mot soyabønner. Utbytteveksten ventes å bli lavere i de viktigste produksjonslandene, etter hvert som det blir stadig vanskeligere å finne teknologiske nyvinninger. Det finnes imidlertid stort effektivitetspotensiale i i mange utviklingsland, spesielt i Afrika sør for Sahara, og å utnytte dette kan øke den globale forsyningen i betydelig grad.

Mens den generelle markedsveksten anslås å avta, ventes handelen med landbruksprodukter å ekspandere med omtrent halvparten av hastigheten man så i forrige tiår. For de fleste råvarer fortsetter likevel en konstant andel av produksjonen å handles på verdensmarkedet. Det faktum at relativt få land har rikelige naturressurser, betyr at handel vil bli viktigere for den globale matsikkerheten. Imidlertid begrenses handelen med basismatvarer av selvforsyningspolitikk i en rekke land og en strukturell dreining mot mer handel i verdiøkende produkter.

For de fleste landbruksvarer er verdens eksport konsentrert hos bare noen få viktige leverandørland. For alle produkter som omfattes av denne rapporten, vil de fem viktigste eksportørene står for minst 70 prosent av den totale eksporten, med bare to eller tre land dominerende innen forsyninger av enkelte råvarer. På importsiden er det mindre konsentrasjon, selv om Kina er et kritisk marked for enkelte råvarer. Dette gjelder særlig soyabønner, men også meieriprodukter og grovt korn unntatt mais. Avhengigheten av matimport i ressursfattige regioner, særlig i Nord‑Afrika og Midtøsten, anslås å intensiveres.

Med forventning om noenlunde lik vekst i tilbud og etterspørsel anslås de reelle landbruksprisene å holde seg relativt stabile. Det vil imidlertid være enkelte relative prisendringer som gjenspeiler endringer i etterspørselssammensetningen så vel som forskjeller i forsyningsforhold, for eksempel hvor enkelt det er å øke produksjonen i Latin‑Amerika i forhold til Asia. Samlet sett forventes kvegprisene å stige i forhold til avlingsprisene, og prisene på grovt korn og oljefrø forventes å stige i forhold til prisene på basismatvarer. Disse strukturelle trendene vil sannsynligvis være tydeligere under dagens forhold med lavere priser på tvers av alle råvaregrupper.

Rapporten inneholder en rekke usikkerhetsfaktorer, herunder variasjoner i oljepris, utbytte og økonomisk vekst. Hvis historiske variasjoner i disse faktorene fortsetter, er det stor sjanse for minst én alvorlig prissvingning i løpet av de neste ti årene. Slike store inter‑årlige prisbevegelser kan skjule langsiktige trender. Klimaendringer kan øke denne usikkerheten, spesielt hvis forekomsten av ekstremvær øker.

I tillegg er det en del politiske usikkerhetsfaktorer. Én er relatert til Kinas nylig annonserte endringer i kornpolitikken, blant annet fastsettelse av innenlandske priser og forvaltningen av lagrene. Denne rapporten forutsetter at disse endringene vil gjøre Kina i stand til å møte sitt nasjonale mål om å opprettholde en høy grad av selvforsyning av mais, uten at dette forstyrrer de internasjonale markedene i vesentlig grad. Tidspunkter for og omfang av lagerfrigjøringer er imidlertid en stor usikkerhet under anslagene. En ytterligere risiko knytter seg til det russiske importforbudet, som antas å utløpe ved utgangen av 2017.

Afrika sør for Sahara

Afrika sør for Sahara har over 950 millioner mennesker, omtrent 13 prosent av verdens befolkning. Til tross for den pågående transformasjonen av regionens økonomier, er landbruk fortsatt en viktig sektor og livsgrunnlaget for millioner av mennesker. Regionale forskjeller i landbrukets struktur og utviklingsfaser reflekterer de store agro‑økologiske, økonomiske, politiske og kulturelle forskjellene på kontinentet. Underernæring har vært en utfordring i lang tid, med ujevn progresjon mot matsikkerhet i regionen.

Utviklingen av regionens landbruk formes av rask befolkningsvekst, urbanisering og rural diversifisering, en tilknyttet strukturell transformasjon fra gårdsbasert til annen type sysselsetting, fremveksten av en middelklasse og økende interesse (både innenlands og globalt) i kontinentets landbruksområder. Den totale landbruksproduksjonen anslås å øke med 2,6 prosent per år. I motsetning til tidligere produksjonsøkninger, som samlet sett var drevet av områdeutvidelser, vil en økende andel av den fremtidige produksjonsveksten komme fra økt produktivitet. Inkluderende utvikling vil være nødvendig – en utvikling som forbedrer produktiviteten for små, ressursfattige bønder, samtidig som den skaper bredere utviklingsmuligheter i landbruket.

Forutsetter man fortsatt høy befolkningsvekst i hele regionen, supplert med stigende inntekter og videreføring av dagens politikk og markedsstrukturer, forventes produksjonen av matplanter å vokse saktere enn etterspørselen i mange land. Netto matvareimport i Afrika sør for Sahara forventes å vokse i løpet av det neste tiåret, selv om produktivitetsfremmende investeringer vil dempe denne trenden.

Mange land er konkurransedyktige produsenter og regelmessige eksportører av frukt og råvarer til drikkevareproduksjon, noe som bidrar til å øke reservene av utenlandsk valuta. Slike produkter kan gi bønder andre muligheter enn dyrking av tradisjonelle matplanter. De kan også være en potensielt viktig kilde til sysselsetting for kontinentets unge befolkning. Med et begrenset antall mateksportører og et stort antall nettoimportører vil en fri regional handel være sentralt med tanke på matsikkerhet.

Selv om utsiktene for landbruket i Afrika sør for Sahara i hovedsak er positivt, kan det bli mye bedre ved mer stabil politikk i regionen, med strategiske offentlige og private investeringer, særlig i infrastruktur, og ved hensiktsmessig tilrettelagt forskning og utvidelser. Slike investeringer kan forbedre tilgangen til markeder, redusere tap etter innhøsting og gjøre nødvendige innsatsvarer bredere tilgjengelig.

Sammendrag av
OECD/FAO (2016), OECD-FAO Agricultural Outlook 2016-2025, OECD Publishing.
http://dx/doi.org/10.1787/agr_outlook-2016-en

© OECD

Denne oppsummeringen er ingen offisiell OECD-oversettelse.

Denne oppsummeringen kan reproduseres hvis OECDs copyright og originalens tittel angis.

Flerspråklige oppsummeringer er oversatte utdrag av OECD-publikasjoner opprinnelig utgitt på engelsk og fransk.

Disse er gratis tilgjengelige på OECDs Online Bookshop www.oecd.org/bookshop

For ytterligere informasjon, ta kontakt med OECD Rights and Translation unit, Public Affairs and Communications Directorate, rights@oecd.org eller per faks: +33 (0)1 45 24 99 30.

OECD Rights and Translation unit (PAC)
2 rue André-Pascal, 75116
Paris, France

Besøk vårt nettsted www.oecd.org/rights