OECD >Multilingual Summaries

OECD Pensions Outlook 2014

Summary in Hungarian

OECD nyugdíjkilátások 2014

Összefoglalás magyarul

Az OECD nyugdíjkilátások ezen kiadása azt vizsgálja, hogyan reagálnak a nyugdíjrendszerek az őket érő kihívásokra. A népesség öregedése és az alacsony megtérülés, alacsony növekedés és alacsony kamatok jellemezte, kihívást jelentő gazdasági környezet komoly problémákat teremt a nyugdíjrendszerek számára, egyaránt érintve a felosztó‑kirovó állami nyugdíjrendszereket és a tőkefedezeti nyugdíjrendszereket.

A nagyobb összegű, hosszabb időn át tartó járulékfizetés részben alkalmas a népesség öregedése által a nyugdíjrendszerekre gyakorolt kihívás kezelésére

A népesség öregedése, de különösen a halandóság és a várható élettartam folyamatos javulása következtében a felosztó‑kirovó nyugdíjrendszerek pénzügyi fenntarthatósági problémákkal küzdenek, a járadékalapú nyugdíjrendszereknek biztosítaniuk kell folyamatos fizetőképességüket, a járulékalapú nyugdíjrendszereknek pedig meg kell vizsgálniuk, miként biztosítható elegendő jövedelem az emberek számára nyugdíjas éveik alatt. A nagyobb összegű, hosszabb időn át tartó járulékfizetés – különösen a nyugdíjba menetel későbbre halasztása révén a várható élettartam növekedésének fényében – kínálja a legjobb módszert ezen kihívások leküzdésére.

A nyugdíjalapok és az életjáradék‑szolgáltatók a halandóság és a várható élettartam bizonytalan jövőbeli alakulása miatt élettartam‑kockázatnak vannak kitéve. A kötelezettségek váratlan növekedése által jelentett kockázat kivédése érdekében a szabályozó hatóságoknak és a politikai döntéshozóknak biztosítaniuk kell, hogy a nyugdíjalapok és az életjáradék‑szolgáltatók rendszeresen aktualizált, a halandóság és a várható élettartam jövőbeli alakulását is magukban foglaló halandósági táblákat használjanak. A szabályozói keretrendszer – a szükséges átláthatóság, szabványosítás és likviditás biztosítása révén – annak biztosításában is segíthet, hogy a tőkepiacok további kapacitást kínáljanak az élettartam‑kockázat mérséklésére. Ebben a tekintetben segítséget jelentenének az index‑alapú pénzügyi eszközök, valamint egy élettartam‑index publikálása, amely referenciapontul szolgálhatna az élettartam‑kockázat kivédésére kötött fedezeti ügyletek árazásához és kockázatfelméréséhez. A szabályozói keretrendszernek továbbá a fenti eszközök által kínált kockázatikitettség‑csökkentést is el kell ismernie.

Az országok felgyorsítják a nyugdíjreformok megvalósításának ütemét a fenntarthatatlan államadósság és az állami nyugdíjkiadások stabilizálása céljából az öregedő társadalmak elegendő nyugdíjjal kapcsolatos aggályainak kezelésével párhuzamosan

Az országok zöme 2012. február és 2014. szeptember között igen nagy aktivitást mutatott a nyugdíjrendszerek átalakítása terén. Az országok legnagyobb része reformokat vezetett be nyugdíjrendszereik pénzügyi stabilitásának javítására. Egyesek ezt úgy valósították meg, hogy közben fenntartották vagy növelték a nyugdíjjövedelmek elegendőségét a sérülékeny csoportok esetében. Csak néhány – a gazdasági válság által súlyosabban érintett – ország folyamodott a nominálnyugdíj csökkentésének eszközéhez. Többen megemelték a nyugdíjjövedelmek vagy a felrovó‑kiosztó állami nyugdíjrendszerekbe fizetett járulékok adóját, miközben a nyugellátások csökkentése vagy indexálásuk elhalasztása széles körben alkalmazott módszernek bizonyult a kiadások mérséklésére.

Sok ország a törvényes nyugdíjkorhatár emelését tervezte, növelve ezzel a nyugdíjalapot és biztosítva a ténylegesen hosszabb ideig dolgozók nyugdíjának elegendőségét. A foglalkoztatási ösztönzőket a korkedvezményes nyugdíjazás megszigorítása és/vagy a munkában maradást célzó pénzügyi ösztönzők növelése révén erősítették meg. Meglehetősen gyakoriak voltak a nyugdíjigazgatási költségek csökkentését célzó hatékonyságnövelő intézkedések.

A nyugdíjak elegendőségével kapcsolatos aggályok kezelése céljából egyes országok a korábban kizárt csoportokra (például az önfoglalkoztatottakra) is kiterjesztették a kötelező nyugellátás hatályát, mások pedig új ellátásokat vezettek be. Számos ország növelte a tőkefedezeti nyugdíjrendszerekbe kötelezően befizetendő járulékok mértékét. A pénzügyi válság utóhatásaként ugyancsak gyakoriak voltak a diverzifikáció növelését és a magánnyugdíj‑pénztári megtakarítások biztosítását célzó politikák.

A magasabb lefedettségi arány, a magasabb járulékszintek, a magasabb tényleges nyugdíjkorhatár és a pozitív gazdasági környezet kombinációja növelné a magánnyugdíjrendszerek kiegészítő szerepét

A magánnyugdíjrendszerek fontos szerepet játszanak a nyugdíjjövedelmek elegendőségének biztosításában, azonban a magasabb jövedelműek esetének kivételével általában nem a fő forrását jelentik a nyugdíjjövedelmeknek. Az ifjabb generációk az idősebb generációknál általában nagyobb valószínűséggel hagyatkoznak nyugdíjba vonulásukkor a magánnyugdíjra, kivéve azokat az országokat, ahol már régóta működnek a magánnyugdíjrendszerek.

A politikának a következő lehetőségei vannak a magánnyugdíjrendszerek kiegészítő szerepének növelésére: a lefedettségi arány növelése kötelező vagy automatikus beléptetéssel; az emberek ösztönzése a nagyobb összegű, hosszabb időn át tartó járulékfizetésre például a nyugdíjba vonulás elhalasztása révén; a magánnyugdíjrendszerekhez hatékonyabb hozzáférést igénylő népességalcsoportok célba vétele; valamint az állami‑ és a magánnyugdíjrendszerek hatékonyabb összehangolása. A nagyobb eszközmegtérülést és nagyobb termelékenységnövekedést biztosító pozitív gazdasági környezet ugyancsak segítene.

A magánnyugdíjrendszerek általi lefedettség növelését célzó automatikus beléptetési programok sikeressége a kivitelezésüktől, a bevezetésüket és megvalósításukat kísérő kommunikációs és tájékoztató kampányoktól, továbbá a többi meglévő ösztönzővel való interakciójuktól függ

A témában hat OECD‑országból rendelkezésre álló bizonyítékok azt mutatják, hogy az automatikus beléptetés pozitívan hat a lefedettségre. Ezek a lefedettségi szintek azonban még nem érik el a kötelező rendszerek általi lefedettségi szinteket. A lefedettség sikeres növelését biztosító automatikus beléptetési programokra vonatkozó következetes politikai stratégia fő elemei az alábbiak lehetnek: annak meghatározása, hogy a népesség mely alcsoportjainak van szüksége nagyobb lefedettségre a magánnyugdíjrendszerek által; annak biztosítása, hogy az automatikus beléptetési programokhoz való csatlakozás akadályai (pl. életkor vagy jövedelmi szint) senkit se gátoljanak meg abban, hogy már fiatalon megkezdje a járulékfizetést, továbbá ne zárják ki azokat, akik kiegészítő nyugdíjbiztosításban is részesülnek; alap járulékráták meghatározása a nyugdíjrendszer egészével összhangban; az automatikus beléptetési program más meglévő ösztönzőkkel való komplementaritásának gondos felmérése; valamint a program bevezetését és megvalósítását kísérő hatékony kommunikációs és tájékoztató kampányok kidolgozása. A munkáltatóknak sokszor nélkülözhetetlen szerepük van az automatikus beléptetés lebonyolításában, ám a járulékokon felül jelentős mértékű megfelelőségi költségeik merülhetnek fel. Az állam költségei főként a támogatásokhoz és a kiegészítő hozzájárulásokhoz kapcsolódnak.

A nyugdíjértesítők és a nemzeti nyugdíjkommunikációs kampányok kulcsfontosságú eszközt jelentenek a nyugdíjrendszerek számára az előttük álló kihívások sikeres leküzdésében

Az egyéni nyugdíjértesítőknek világos, egyszerűsített információkat kell tartalmazniuk. Ideális esetben az egyénre vonatkozóan az összes nemzeti nyugdíjforrásból származó információt magukban kell foglalniuk. A nyugdíjértesítők tervezőinek világos, mérhető célkitűzéseket kell meghatározniuk. A nyugdíjértesítőnek arra kell rávennie és ösztönöznie a pénztártagokat, hogy aktívan tegyenek a nyugdíjjövedelem elegendőségének javításáért, például nagyobb összegű járulék befizetésével és/vagy a nyugdíjba menetel későbbre halasztásával. A politikai döntéshozóknak fel kell mérniük, hogy a nyugdíjértesítő nyugdíj‑előrejelzést is nyújtson‑e, ugyanis ebben az esetben kompromisszumot kell kötni az egyszerűség és az előrejelzéseknek az aktív döntések ösztönzésére gyakorolt potenciális hatása között.

Ideális esetben a nemzeti nyugdíjkommunikációs kampányoknak egy átfogó nemzeti stratégia részét kellene képezniük, a jelentős események, mint például a nyugdíjreformok és a válságok pedig specifikus nemzeti nyugdíjkommunikációs kampányokat tesznek szükségessé. A sikeres nemzeti nyugdíjkommunikációs kampányokat olyan világos, reális és jól irányzott célkitűzések határozzák meg, amelyek céljaikhoz és folyamataikhoz képest mért, értékelt és ellenőrzött eredményeket hoznak. A szilárd értékelési folyamatok megléte ezért elengedhetetlen. Az értékelésnek még ott is a kampányköltségvetés elengedhetetlen elemének kell lennie, ahol korlátozottak a források. A nemzeti nyugdíjkommunikációs kampányoknak nem szabad sok üzenetet közvetíteniük, és a kevésbé elérhető csoportokra kell koncentrálniuk. Végezetül pedig a politikai döntéshozóknak meg kell találniuk a módját a sajtó ereje kiaknázásának, innovatív kommunikációs csatornákat kell használniuk, és segítő programokat kell kidolgozniuk a részvétel növelése érdekében.

Summary of
OECD (2014), OECD Pensions Outlook 2014, OECD Publishing.
http://dx/doi.org/10.1787/9789264222687-en

© OECD

Ez az összefoglalás nem hivatalos OECD fordítás.

Ez az összefoglalás abban az esetben másolható, ha megemlítésre kerül az OECD szerzői joga és az eredeti kiadvány címe.

A többnyelvű összefoglalások az eredetileg angol ill. francia nyelvű OECD kiadványok kivonatos fordításai.

Az OECD on-line könyvesboltban díjmentesen állnak rendelkezésre: www.oecd.org/bookshop

További információ kérhető a Közügyi és Kommunikációs Igazgatóság Jogi és Fordítási Csoportjától: rights@oecd.org, fax: +33 (0)1 45 24 99 30.

OECD Rights and Translation unit (PAC)
2 rue André-Pascal, 75116
Paris, France

Látogasson el honlapunkra: www.oecd.org/rights