OECD >Multilingual Summaries

Perspectives on Global Development 2014

Boosting Productivity to Meet the Middle-Income Challenge

Summary in Danish

Perspektiver på global udvikling 2014

Produktiviteten skal op for at imødegå mellemindkomstlandenes udfordringer

Sammendrag på dansk

Mange mellemindkostlande er ikke på vej til at konvergere med OECD's per capita‑indkomster: Stærk vækst over en stor del af det seneste årti har øget udviklingslandenes andel af den globale økonomi betydeligt. Men vil denne proces ”flytte velstand”, så disse lande ender med at konvergere med det gennemsnitlige per capita‑indkomstniveau i OECD? Efter lang tids imponerende fremskridt er vækstraterne nu begyndt at aftage i nogle af mellemindkomstøkonomierne. Med de nuværende vækstrater vil flere mellemindkomstlande ikke kunne konvergere med det gennemsnitlige indkomstniveau i OECD inden 2050. Deres udfordring forstørres yderligere af opbremsningen i Kina, hvor hurtig vækst hidtil har gavnet naboer og leverandører, især eksportører af naturressourcer.

Produktivitetsøgning er nøglen: I overgangsfasen fra at være lavindkomstøkonomi øges produktiviteten ved at flytte arbejdskraft fra sektorer med lavere produktivitet til sektorer med højere produktivitet. Dette skift kan fortsat være en væsentlig faktor, også i mellemindkomstlande, f.eks. Indien og Indonesien. Men når denne proces bremser op, skal der i stigende grad være fokus på produktivitetsøgninger i forskellige sektorer. Dette skift er tydeligt i den samlede produktivitetsvækst i OECD‑landene. Det er også tydeligt i Kina, som har hævet produktiviteten i mange produktionsindustrier ved at benytte sig af global viden via direkte udenlandske investeringer og ved at importere kapitalgoder og komponenter.

Men produktivitetsstigningen er langsom: For at opnå vedvarende konvergens skal produktivitetsstigningen ske hurtigere. I de sidste 10 år har produktivitetsstigning kun ydet et marginalt bidrag til den økonomiske vækst i mange mellemindkomstlande. Den var heller ikke tilstrækkelig til i væsentligt omfang af mindske det store gab i produktiviteten i udviklede lande. I Brasilien, Mexico og Tyrkiet er gabet endog blevet større. Kina havde derimod en imponerende produktivitetsstigning med omkring 10 % om året i arbejdsproduktivitet og mere end 7 % i totalfaktorproduktivitet inden for produktion og service. Indien har også haft en betydelig stigning i totalfaktorproduktiviteten i de sidste 10 år, men gabet mellem Indien og de udviklede økonomier er stadig betydeligt.

Nogle traditionelle drivkræfter bag vækst er svækket: Det er især vigtigt at forbedre produktiviteten, fordi mange mellemindkomstlande ikke længere kan være sikre på de fordele, som lavindkomstøkonomier normalt har, når de rykker op i mellemindkomstgruppen. Det er f.eks. lave omkostninger til arbejdskraft og hurtig vækst drevet af en udvikling i eksportindustrierne, som igen drives af udenlandske investeringer. Desuden bliver demografien i mellemindkomstlandene mindre gunstig i forhold til vækst. Opstigningen til mellemindkomstgruppen fremskyndes ofte af en demografisk udvikling, hvor dødeligheden falder hurtigere end fødselsraten, og udbuddet af mennesker i den arbejdsduelige alder stiger. Nogle regioner har stadig potentiale til at høste denne demografiske dividende, især Sydasien og Afrika syd for Sahara. Men andre steder er den demografiske dividende faldende.

Mellemindkomstøkonomier kan øge produktiviteten ved:

Løbende at diversificere til sektorer i landbruget, industrien og servicesektoren med større værditilførsel: Diversificering er især vigtig i mellemindkomstlande, som oplever stigende lønninger, samt lande med mange naturressourcer.

Innovation ved hjælp af global knowhow og udvikling af indenlandske kompetencer: Selvom de mere udviklede mellemindkomstlande stadig har meget at indhente rent teknologisk. Ud over bedre integration i det globale handelssystem og udnyttelse af udenlandsk knowhow gennem handel, direkte udenlandske investeringer og andre tiltag skal landene udvikle kompetencer til at udvikle nye produkter og processer, som passer bedre til deres egne behov og skaber deres egne konkurrencefordele.

At reformere produkt‑, arbejds‑ og finansmarkederne og udvikle kompetencer: I mange mellemindkomstlande er udvikling af konkurrencedygtige, innovative virksomheder ofte begrænset af utilstrækkelige lovgivningsmæssige rammer og manglende kompetencer.

At fremme konkurrencedygtige servicesektorer: Den indenlandske servicesektor kan vokse for at opfylde den voksende middelklasses behov. Serviceydelser kan også øge konkurrenceevnen inden for produktionen og være en kilde til eksportindtægter.

De kan også fortsat udnytte ”gamle” vækstlokomotiver ved at:

Flytte arbejdskraft fra sektorer med lav produktivitet til sektorer med høj produktivitet: Mange mellemindkomstlande, herunder Indien, Indonesien, Iran og Malaysia, kan stadig potentielt få gavn af, at arbejdere inden for landbrug, produktion og service rykker op til sektorer med højere produktivitet.

Udnytte faktorakkumulationsdreven vækst fuldt ud: De fleste mellemindkomstlande kan stadig forbedre sig i forhold til, hvordan de udnytter arbejdskraften, og kan akkumulere yderligere menneskelig og fysisk kapital. Effektiviteten i udnyttelsen af produktionsfaktorerne kan også blive højere.

De kan arbejde på at sprede fordelene ved vækst ved at:

Sørge for lige muligheder: I mange mellemindkomstlande er fattigdom stadig udbredt, og/eller indkomstuligheden er steget i de sidste 10 år. Frustrationer over levestandarden hos ”middelklassen” og den manglende indflydelse på beslutningsprocesserne har skabt spændinger i nogle mellemindkomstøkonomier. Disse sociale udfordringer skal takles ved at sørge for bedre offentlige goder, bedre livskvalitet for folk, flere jobmuligheder og større indflydelse på økonomien.

Udvikle effektive regionale politikker for at støtte mere retfærdig vækst og reducere regionale uligheder: Det kræver, at man identificerer regionale konkurrencefordele og skræddersyr offentlige tjenester til de lokale behov med prioritering af tætbefolkede fattige områder.

Øge energieffektiviteten og bæredygtigheden: Diversificering til mindre energitunge sektorer og indførelse af energieffektive teknologier vil mindske sårbarheden over for udsving i energipriserne og ændringer i regler og præferencer. Desuden har der været mere opmærksomhed på bæredygtighed i forbindelse med udvikling af udviklingsstrategier.

Og de kan gøre regeringsførelsen mere effektiv ved at:

Udvikle større kapacitet til at formulere og implementere planer: Bedre uddannelse af embedsfolk og bedre koordinering på tværs af ministerier er afgørende for at sikre effektiv planlægning og implementering. Dristige strategiændringer kan være politisk vanskelige og bekostelige, selvom det er mindre, end hvis der slet ikke sker nogen ændring. Effektive kommunikationsstrategier og den rigtige timing og rækkefølge er helt afgørende for at kunne opnå støtte fra mange interessenter til at implementere disse reformer.

Summary of
OECD (2014), Perspectives on Global Development 2014: Boosting Productivity to Meet the Middle-Income Challenge, OECD Publishing.
http://dx/doi.org/10.1787/persp_glob_dev-2014-en

© OECD

Dette sammendrag er ikke en officiel OECD oversættelse.

Reproduktion af dette sammendrag er kun tilladt på betingelse af, at OECD copyright og titel på den originale publikation nævnes.

Sammendrag på flere sprog er oversatte uddrag af OECD publikationer, der oprindeligt blev publiceret på engelsk og fransk.

De er gratis tilgængelige på OECD Online Bookshop www.oecd.org/bookshop

For yderligere oplysninger kan man kontakte afdelingen OECD Rettigheder og Oversættelser, Direktoratet for Offentlige Anliggender og Kommunikation på rights@oecd.org eller pr. fax: +33 (0)1 45 24 99 30.

OECD Rights and Translation unit (PAC)
2 rue André-Pascal, 75116
Paris, France

Besøg vores website www.oecd.org/rights